"Mrs Dolly Levi."
"Sosiale introduksjoner arrangeres."
"I en elegant og forfinet atmosfære."
"Formål: ekteskap."
- Forretninger eller fornøyelse? - Forretninger er alltid en fornøyelse.
Og du har mer forretninger enn en hund har lopper.
Som min avdøde ektemann pleide å si:
"Hvis du må leve fra hånd til munn, må du være allsidig."
- Til hvor, Dolly? - Yonkers.
For å ta meg av en svært personlig sak for Mr Vandergelder,
den kjente, ugifte halv-millionæren.
Skal du gifte deg med ham selv?
Hva satte meg på en så sinnssvak idé?
Satte deg på.
Dette er et fritt land, hun har samtykket, og jeg skal gifte meg med henne.
- Det skal du ikke. - Det skal jeg.
- Aldri. - I morgen. I dag.
Ermengarde er ikke til deg. Du kan ikke forsørge henne. Du er en kunstner.
Jeg har et godt levebrød.
Et levebrød får man ved å selge noe alle trenger minst én gang i året.
Og en million tjener man ved å produsere noe alle trenger hver dag.
Dere kunstnere produserer ingenting som noen trenger, aldri.
Ermengarde og jeg skal gifte oss uansett hvordan vi kan få det til.
Du er et upraktisk, to meter høyt fjols.
- Det er en fornærmelse. - Alt ved deg er en fornærmelse.
Ermengarde er myndig, og ingen lov...
Loven skal forhindre kriminalitet. Fornuftige menn skal forhindre idioti.
Det er jeg som skal forhindre deg i å gifte deg med min niese.
Jeg har allerede tatt de nødvendige skritt. Mrs Dolly Levi er på vei hit nå.
Ekteskapsformidleren din?
Hun skal hente Ermengarde og ta henne til New York,
og holde henne der til dette tullet er over.
Vi får se på det.
Du må sitte stille. Hvis jeg skjærer over strupen din, er det nesten utilsiktet.
90% av folk i verden er fjols,
og resten av oss er i stor fare for å bli smittet.
Nok. Jeg er en travel mann med ting å gjøre.
Barbering er ikke det viktigste.
Jeg gjorde det beste jeg kunne.
Jeg har en spesiell grunn til å se så godt ut som mulig i dag.
Er det noe ekstra du kan gjøre?
Gjør noe av det du gjør med de unge karene. Fiks meg opp litt.
Ansiktsmassasje. Litt parfyme.
Jeg ga deg for 15 cent, som vanlig, og det inkluderer alt som sømmer seg.
Jeg vil ikke at du skal plapre om dette, men jeg trenger noe ekstra i dag,
for jeg skal til New York for å besøke en fin dame, Miss Irene Molloy.
At du besøker damer er ikke noe jeg har noe med.
Slapp av, Joe.
- Onkel Horace! - Ja, hva er det?
- Hva har du gjort mot Ambrose? - Jeg hadde en liten prat med ham.
Jeg forklarte for ham at han er et fjols.
- Å, onkel! - Gråting, gråting - bortkastet vann.
Jeg har gjort deg en tjeneste. Du vil takke meg når du er 50.
Men jeg elsker ham.
Spar tårene til New York, hvor de ikke vil bli lagt merke til.
Hvis jeg ikke gifter meg med Ambrose, vil jeg dø av knust hjerte.
Aldri hørt om det. Er du klar for Mrs Levi når hun kommer?
Gjør deg mer klar og bli på rommet ditt til hun kommer.
Cornelius!
Barnaby!
- Du trampet, Mr Vandergelder? - Ja, jeg trampet.
Er min nieses bagasje på togstasjonen?
Merket du den ordentlig?
Jeg skal til New York i et viktig ærend,
og så skal jeg marsjere i paraden.
- Jeg skal bo på Central Hotel. - Vi har aldri vært her alene.
Jeg skal forfremme dere begge. Cornelius, hvor gammel er du?
28 3/4, Mr Vandergelder.
Er det alt? Det er en fjollete alder. Jeg trodde du var 40.
Nei, jeg er 28 3/4.
En mann er ikke verdt et øre før han er 40. Før det betaler vi ham for å gjøre feil.
Uansett, jeg forfremmer deg til kontorsjef.
Hva er jeg nå?
Et uforskammet fjols. Hvis du oppfører deg, forfremmes du fra fjols til kontorsjef,
med lønnsforhøyelse.
Takk, Mr Vandergelder.
Deg, Barnaby, forfremmer jeg fra idiotlærling til udugelig kontorist.
Takk, Mr Vandergelder.
Hva er det?
Får kontorsjefen fri en kveld i uken?
Er det sånn du takker meg? Du skal ta deg av butikken som vanlig.
Fortsetter du å be om kvelder fri, vil du snart ha alle dagene fri.
Ja, Mr Vandergelder.
Når jeg kommer tilbake, vil jeg høre at du drev stedet fullkomment.
Hører jeg om noe tull, sparker jeg dere.
Når jeg kommer tilbake, skal det bli noen forandringer her.
- Dere skal få en frue. - Jeg er for ung.
Ikke din, idiot. Min. Jeg skal gifte meg.
- Gift? - Ja. Noen innvendinger?
- Nei, men... - Gratulerer så mye.
- Og til damen. - Det har du ingenting med.
- Noen spørsmål? - Nei, men...
- Men hva? - Men jeg mener...
- Snakk. - Hvorfor?
- Hvorfor hva, for pokker. Snakk ut. - Hvorfor skal du gifte deg?
La meg si deg noe, gutt.
Jeg har jobbet hardt, og jeg har blitt rik, venneløs og gjerrig.
Og i Amerika er det omtrent så langt man kan komme.
Det er på tide å gjøre noe litt fjollete.
Dessuten så trenger jeg en husholderske.
God morgen, Mr Vandergelder.
Mr Hackl. Mr Tucker.
Mine herrer.
God morgen, Mrs Levi.
Så kjekk du ser ut i dag. Du tar pusten fra meg.
Ermengarde gråter ovenpå. Ta henne til New York, men puss nesen hennes først.
Om bare Irene Molloy kunne se deg nå.
Finn et annet sted å henge. Og dere to, tilbake til butikken.
Ikke glem å sette lokket på sauebassenget.
Hva har skjedd med deg i det siste? Du blir yngre for hver dag.
Hvis en mann spiser forsiktig, er det ingen grunn til å se så gammel ut.
- Så sant som det er sagt. - Selv om jeg aldri får se 40... 35, igjen.
35. Du er typen som vil trampe rundt når du er 100
og spise fem måltider om dagen, som min onkel Harry, må han hvile i fred.
La meg se hånden din. Jeg kan vurdere hender. Jeg leser hender.
- Jeg bruker dem til å få ting gjort. - Du store himmel! Gode Gud!
Jeg kan ikke tro det. En så lang livslinje.
Den går ut av hånden din. De vil måtte slå deg i hodet med en klubbe.
De vil måtte kvele deg med en sofapute. Du vil begrave oss alle.
Du har fjonget deg i dag, ikke sant?
Og ikke til ære for denne illeluktende hesten.
Måtte jeg gjette, ville jeg sagt at du skal et sted.
Utrolig, Mrs Levi. Hvordan klarer du det?
To pluss to er fire.
Med et hode som ditt, blir du en rik kvinne en dag.
Det er akkurat hva jeg hadde i tankene.
Da foreslår jeg at du passer pliktene og henter Ermengarde.
Mens vi snakker om plikter, Mr Vandergelder,
Jeg formoder at du har gitt opp enhver tanke om å bli gift?
Formoder du det?
Da formoder jeg at du hører på dette.
Jeg har så godt som bestemt meg for å be Irene Molloy bli min hustru.
- Har du det? - Ja.
Jeg skal til New York for å diskutere det med henne i ettermiddag.
Det må være den beste nyheten jeg har hørt.
Ja, virkelig. Fantastisk nyhet. Er det ikke vidunderlig?
Jeg anstrenger hjernen for å komme på noe som har gjort meg gladere,
men jeg husker ikke noe, for dette er bare for vidunderlig.
Det er din feil, vet du.
Du satte meg i denne giftestemningen med dine introduksjoner og planlegginger.
En dag våkner jeg opp, og huset virker som et tomt skall.
Og rotete.
En mann trenger noen til å ta ut søpla.
Og Irene Molloy er personen til å gjøre det. Å, søte jente.
Jeg synes det er vidunderlig med det som skal skje hjemme hos deg.
Jeg likte aldri tanken på alle de pengene dine
som lå i hauger i banken, så forgjeves og ubevegelig.
Som min avdøde ektemann pleide å si:
"Penger bør sirkulere som regnvann."
"De bør strømme blant menneskene, gjennom dameskreddere og restauranter,
sette opp en forretning her, gi en god fornøyelse der."
Jeg vet at du og Mrs Vandergelder vil sørge for at din velfortjente formue
begynner å strømme i og rundt mange menneskers liv, bare strømme...
Slutt å si det.
Det er ikke annet for meg å gjøre enn å ønske deg lykke
og si hadet.
I New York skal jeg be den andre jenta, arvingen, om ikke å vente.
- Hva sa du? - Ingenting, ingenting. Et ord. "Arving."
Bare et øyeblikk. Det er ganske uvanlig, er det ikke?
Jeg har ikke slitt meg ut med å finne vanlige jenter til deg.
Men nå som du er forlovet med Irene Molloy...
Jeg er ikke forlovet.
Jeg kan ikke fortsette å plage damene med mindre du mener alvor.
- Hvem sier at jeg ikke mener alvor? - Du leker en farlig lek.
Den heter "leke med en kvinnes følelser".
Den eneste måten å redde deg fra den anklagen,
er å gifte deg med noen snart.
- Ikke bekymre deg. - Det skal jeg ikke.
Jeg møter deg foran Irene Molloys hattebutikk klokken 14.30.
- Glem det. Du har gjort din jobb. - Jeg vil ikke gå glipp av det.
Jeg vil være der for å se til at ingenting går galt.
Bare ta Ermengarde til New York, ellers må jeg be deg gi pengene tilbake.
- Snakker om penger... - Hvor mye?
Jeg la igjen pengene i vesken jeg sendte på rens.
20! Å, velsigne deg, og ikke bry ditt kjekke hode med noen ting.
Bare hold alle tankene på den nydelige Irene Molloy.
Hvis han hadde noen smak, ville han malt skoddene grønne.
Skoggrønne skodder.
Fort! Vi stikker av.
- Stikker av? - Fort deg, før toget kommer!
- Toget? - Til New York, for å gifte oss.
- Vi skal rømme. - Rømme? Et så fryktelig ord.
For en romantisk scene.
Mrs Levi, forklar til Ambrose. Jeg vil gifte meg med ham, men ikke rømme.
- Dette angår ikke Mrs Levi. - Alt angår Dolly Levi.
- Jeg vet hvorfor du er her. - For å hjelpe. Kjærligheten trenger hjelp.
- Hør på meg. - Det er ikke tid.
Kan vi klatre inn? Jeg føler at det trekker i underbuksene.
Dette er ingen måte å rømme på.
Følger dere mitt råd, vil han ikke bare la dere gifte dere, men danse i bryllupet.
Og ikke alene, heller. Mr Kemper, kan du danse?
- Jeg er kunstner. Jeg maler. - Intet problem.
- "Malere læres til å danse." - Dette skal vi gjøre.
Jeg skal ta deg til New York.
Du holder deg i nærheten og tar henne til middag på Harmonia Gardens.
Det er en mann der, Rudolph Reisenweber. Han kjenner meg godt.
Vi melder dere på polkakonkurransen.
Prisen er en gullpokal og litt penger, og dere skal vinne den.
- Pokalene vi vant, min mann og jeg. - Vent et øyeblikk.
Jeg er overrasket over at du har bekjente på et slikt sted.
Ikke bekjente, Ermengarde. Venner. Kjære venner fra svunne dager.
Min avdøde mann, Ephraim Levi, trodde på liv, hvor enn man kunne finne det,
hvor enn det var folk, alle slags folk.
Og hver fredag kveld, selv i dårlige tider,
hver fredag kveld, som et urverk,
kom vi ned de trappene i Harmonica Gardens, Ephraim og jeg.
Ikke bekjente, Ermengarde. Venner.
Men du foreslår at vi...
Vil dere vise Horace at dere mener alvor eller ikke?
Så dra til Harmonia Gardens og si at Mrs Levi sendte dere.
Fortell Rudolph at Dolly kommer tilbake.
Og jeg vil ha et bord for to og en kylling klokken åtte.
Mr Vandergelder vil høre om deres triumf, og alt går bra.
Men hvordan?
Hvordan?
28 3/4 år gammel, og jeg får fortsatt ikke en kveld fri.
Når skal jeg begynne å leve?
Barnaby, hvor mye penger har du?
Som du kan få tak i.
- Rundt tre dollar. Hvordan det? - Du og jeg skal dra til New York.
Vi kan ikke. Stenge butikken?
Vi må, for noen råtne bokser med kyllingfôr skal eksplodere.
Hvordan vet du det?
For jeg skal tenne lys under dem.
De kommer til å stinke så ille at kunder ikke vil komme på et døgn.
Det gir oss en kveld fri. Vi skal til New York, og vi skal leve.
Vi skal ha et godt måltid, være i fare, nesten bli arrestert.
Og vi skal bruke alle pengene.
Og vi kommer ikke tilbake til Yonkers før vi begge har kysset en jente.
Cornelius, du kan ikke gjøre det. Du kjenner ingen jenter.
Jeg er 28 3/4. Jeg må begynne en gang.
Jeg er bare 19 1/2. Jeg har ikke like mye hastverk.
Kan jeg foreslå noe?
- Jeg kunne ikke unngå å overhøre. - Vi får sparken.
- Vi bare snakket. - Mr Hackl, Mr Tucker,
ingenting gjør meg gladere enn tanken på to kjekke, unge menn
som nyter selskapet til to vakre damer.
- Hvilke damer? Hvor? - I New York, Mr Hackl,
det sted, med mindre mine ører narrer meg, dere er på vei til.
Der er det en hattebutikk som drives av en sjarmerende kvinne.
- "Irene Molloy"? - Og hennes pene assistent, Minnie Fay.
Nå som dere har merket dere adressen, har jeg bare dette å si.
Klokken to om ettermiddagen er den beste tid for vennlig samtale.
Ikke senere enn 14.30.
Og hvis dere sier at dette var mitt forslag,
skal jeg stemple dere begge som fryktelige løgnere.
- En hattebutikk. - Kvinner som jobber.
- Eventyr, Barnaby. - Jeg er redd.
- Leve, Barnaby. - Jeg er redd.
- Kommer du, Barnaby? - Ja!
Broadway! Høybaner! Den utstoppede hvalen i Barnum's museum!
Utstoppet hval!
Kvinner som jobber!
Alt klart her oppe. Skal du tenne på dem alle?
Se opp! Den nedre raden er oppsvulmet. De er klare til å sprekke.
- For en lukt! - La oss kle på oss, Barnaby.
Vi skal til New York!
Ermengarde, smil. Ingen mann ønsker et fjols.
Ambrose, snu deg rundt, la meg se deg.
Mr Hackl, Mr Tucker, ikke glem Irene og Minnie,
bare glem at dere hørte et ord fra meg.
Alle ombord!
Bli ferdig med den, Minnie. Mennene ser på oss av feil grunn.
- En banan om dagen er bra for magen. - Et eple om dagen.
Sklir leger på epleskall?
- Hvordan står det til? - Føler jeg meg bedre, blir jeg uanstendig.
- Du er i stemning i dag. - Det er jeg.
Ikke at det er min sak... men er det fordi...?
Det er greit at du aldri avslutter lunsj, men avslutt gjerne setningene.
Skal du virkelig gjøre det?
Gifte meg med Horace Vandergelder?
Jeg tenker alvorlig på det, hvis han spør.
Jeg liker ikke å stille deg et så personlig spørsmål,
men hvorfor?
Fordi han er rik. Han kan redde meg fra hattebransjen. Jeg hater hatter.
- Hater hatter? - God ettermiddag, konstabel Gogarty.
Og god dag til deg, Miss Molloy.
Minnie, hvorfor er alle de kjekke mennene i New York gift?
Å, som du snakker! Sier at du hater hatter.
Jeg hater også kvinnene som kjøper dem.
- Det mener du ikke. - Jo, det gjør jeg.
Alle hattesyersker mistenkes for å være syndige kvinner.
De enkene kommer inn bare for å stirre og lure.
Å, hvordan våger de!
Hvis de var sikre, ville de ikke satt sin fot i butikken igjen.
- Godt å bli kvitt dem. Hvem trenger dem? - Vi, dessverre.
Så, går jeg ut på restauranter? Nei, det er dårlig for forretningen.
Går jeg på ball eller teater eller opera?
Nei, det er dårlig for forretningen.
De eneste mennene jeg møter, er fjærhandlerne som kommer for å selge.
Jeg er lei av å bli mistenkt for å være en syndig kvinne
uten noe å vise til.
Hvorfor har alle eventyr bortsett fra meg?
For jeg har intet mot, intet pågangsmot.
Enten gifter jeg meg med Vandergelder, eller jeg brenner ned denne butikken,
bryter ut som en brannbil, og finner meg litt spenning.
Tingene du sier i dag. De er fryktelige.
Er de ikke? Og jeg nyter hvert ord.
Hva er dette? Retur fra Miss Mortimer igjen?
Hun vil ha kirsebær og fjær. For å få tak i en kjæreste, antar jeg.
Hun ville gjort det bedre med et tykt slør.
Jeg sa at bånd ned ryggen vil fange en herres blikk.
Men hun ville ikke ha noe av det.
Lag en ny hatt til Miss Mortimer. Jeg skal bruke denne selv.
- Men det kan du ikke. - Hvorfor ikke?
Fordi den er provoserende. Derfor.
Kanskje "provoserende" er akkurat det jeg vil være i dag.
Du elsker ikke Horace Vandergelder, gjør du vel?
- Selvfølgelig elsker jeg ham ikke. - Så hvordan kan du...?
Se. Det er to menn som stirrer på butikken.
Er de ikke deilige?
- Du tror ikke...? - Jeg tror de er på vei inn hit.
- Hva skal vi gjøre? - Flørte med dem, selvfølgelig.
- Jeg gir deg den korte. - Du er forferdelig.
Vi varmer dem opp, og så fryser vi dem ut. God trening for ekteskapet.
- La oss fiffe oss opp litt. - Hvis du sier "vamp", skriker jeg.
Jeg må si jeg liker den høye.
- Eventyr, Barnaby. - Vi kan ennå rekke toget til Yonkers.
- Jeg føler meg svimmel. - Eller se den utstoppede hvalen på museet.
Kvinner, Barnaby.
Utstoppede kvinner.
Det er ingen her. Vi kan gå.
Jeg ville aldri tilgitt meg selv.
Er du sikker på at dette er et eventyr?
Du trenger ikke spørre. Når du er i et, vil du vite det.
- Hvor mye penger er igjen? - 40 cent til toget,
30 cent til middag, og 20 cent til å se hvalen.
Vi later som vi er rike. Da trenger vi ikke bruke noe.
Vi sier at Mrs Levi sendte oss.
Nei, vi skulle aldri si det.
Vi er to menn på byen som ser etter hatter til damer.
Hvilke damer?
"God ettermiddag, frue. Vidunderlig vær vi har."
"God dag, frue. Og hvordan er hattene dine?"
"Det gleder meg å treffe deg. Nydelig sted du har her."
God ettermiddag, mine herrer.
- Cornelius Hackl her. - Barnaby Tucker her.
Irene Molloy her.
Veldig hyggelig å hilse på dere. Er det noe jeg kan gjøre for dere?
Vi er to damer på byen som ser etter hatter til Molloy...
Vi er hatter, og lurte på om vi kunne kjøpe en dame eller to til Molloy med...
Vi vil ha en hatt. Til en dame.
Og alle sa vi skulle gå til Miss Molloy, for hun er så pen.
Jeg mener... hattene hennes er så pene.
Og hva slags hatt ønsker Mrs Hackl?
Det er ingen Mrs Hackl.
Jo, det er det. Din mor.
Hun mente ikke det.
- Gjorde du, Miss Molloy? - Denne damevennen din,
kunne hun ikke komme innom en dag og velge hatten selv?
Umulig. Det er ingen damevenn.
Men jeg syntes du sa at du kom hit for å velge...
Jeg mener, hun er Barnabys.
Men hun bor i Yonkers. Hun ba oss finne noe rimelig.
- Under en dollar. - Ikke vær tøysete, Barnaby.
Penger er ingen hindring. Ingen.
Dette er min assistent, Miss Minnie Fay.
God ettermiddag.
Unnskyld meg, Mr Tucker, sa du Yonkers?
Ja, vi er fra Yonkers.
Er dere?
Ja. Og, tilgi meg for å si dette, men dere burde se Yonkers.
Kanskje du og din herrevenn her i New York vil se stedet.
Noen sier det er den vakreste byen i verden.
- Det er det de sier. - Det har jeg hørt.
Men jeg har ingen herrevenn her i New York.
Barnaby, hun har ingen herrevenn.
Det er synd. Hvis du skulle ha en søndag fri...
Du er katolsk, ikke sant? Ta det med ro. Jeg konverterer gjerne.
Er du ledig i nærmeste fremtid, vil jeg...
Vi vil gjerne vise deg Yonkers fra øverst til nederst.
Den er veldig historisk.
Jeg kommer kanskje snarere enn dere tror.
Jeg har en venn som bor i Yonkers. Kanskje dere kjenner ham?
Det er alltid så fjollete å spørre i disse tilfellene, ikke sant?
Hvorfor skulle dere kjenne ham? Det er en Mr Vandergelder.
- Horace Vandergelder? - Fra Vandergelders Høy og Fôr?
- Ja. Kjenner dere ham? - Å, nei! Nei!
Han kommer hit for å treffe meg i ettermiddag.
- Kommer hit? - I ettermiddag?
Cornelius, se.
Se opp!
- Unnskyld. - Hva er det dere gjør?
- Vi forklarer senere. Bare hjelp oss. - Kom ut derfra.
Vi er så uskyldige som det er mulig.
Jeg insisterer på at dere kommer ut...
Mr Vandergelder, så hyggelig å se deg.
- Dolly Levi, for en overraskelse. - Irene, min kjære, så godt du ser ut.
- Du må være forelsket. - God ettermiddag, Miss Molloy.
For en fornøyelse å ha deg i New York.
Ja, Yonkers er tynnet ut i dag.
Vi tenkte vi skulle avlegge et lite besøk.
- Med mindre det er ubeleilig? - Hva ga deg den ideen?
Mr Vandergelder trodde han så to kunder her inne. To menn?
Menn? I en hattebutikk for damer?
La oss gå inn på arbeidsrommet. Jeg vil så gjerne at du skal se det.
- Jeg har allerede sett det. - Men jeg trenger ditt råd.
Hele byen burde høre det og bli rike.
Råd er billig. Det er gavepakkede ting som teller.
- Jeg har aldri hørt deg si det bedre. - Takk, Mr Vandergelder.
Sjokoladetrukne peanøtter. Uten skall. De er av den dyre typen.
La oss åpne dem på arbeidsrommet.
Jeg har kommet hit i dag fordi jeg har forretninger å diskutere med deg,
så snart Mrs Levi sier farvel.
Ikke bry dere om meg. Jeg bare ser meg om.
Forretninger? Høy og fôr-forretningen?
- Ikke akkurat. - Ny hattebutikk i Yonkers?
Jeg hører det er en vakker by og ganske historisk, i følge...
Hvem har fortalt deg om Yonkers?
Ingen. En venn.
Hvilken venn?
Vel, du skjønner, han...
Han?
Ja... han...
- Hans navn, Miss Molloy? - Hva?
Hans navn.
Jeg tror det var... er... Mr Cornelius Hackl fra Yonkers.
- Cornelius Hackl? - Ja. Kjenner du ham?
- Han er kontorsjefen min. - Er han?
Han har vært hos meg i ti år. Hvor kjenner du ham fra?
Bare et av de tilfeldige møtene.
Cornelius Hackl har ingen rett til tilfeldige møter.
Virkelig, dette er veldig ulikt deg.
Sannheten kan like godt komme ut.
Din kontorsjef er bedre kjent enn du tror.
Han er her hele tiden. Han er godt likt. Alle kjenner Cornelius Hackl.
Han jobber hele dagen og legger seg til å sove i klirommet klokken ni.
- Det tror du, men det er ikke sant. - Du tar feil.
Du begraver nesen så dypt i regnskapene at du aner ikke hva som foregår.
Om dagen er Cornelius Hackl din trofaste kontorist,
men om natten fører han et dobbeltliv.
Han er... Han er på opera.
På de store restaurantene, i alle de fasjonable hjemmene.
Han er på Harmonia Gardens tre ganger i uken.
Han er den vittigeste, frekkeste, herligste mannen i New York City.
Han er den berømte Cornelius Hackl.
Det er ikke samme mann. Trodde jeg han kom til New York, ville jeg avskjediget ham.
Hvem trakk Jenny Linds vogn gjennom gatene?
Hvem kledde seg som kelner og slapp en østers rett ned...
- Jeg kan ikke si det. - Si det.
- Nei, men det var Cornelius Hackl. - Hvor får han pengene fra?
- Han er rik. - Jeg har pengene hans i min gamle safe.
Han har 145,36 dollar.
Han er en Hackl. De bygget Raritan Canal.
- Så hvorfor jobbe for meg? - Vel...
Jeg vil ikke høre det. Jeg har hodepine. Det er ikke samme mann.
Han sover i klirommet. Jeg gjorde ham nettopp til kontorsjef.
Var du smart, gjorde du ham til partner. Irene, jeg skjønner at du er betatt av ham.
- Men jeg har bare truffet ham én gang. - Ikke tenk på å gifte deg med ham.
- Hva er det du sier? - Han knuser hjerter som hickorynøtter.
- Hvem? - Cornelius Hackl.
Hvor lenge har han besøkt deg?
Hva om jeg fortalte deg at han ikke har besøkt meg?
- Unnskyld meg. - Ikke nå, Minnie.
Slutt å synge.
- Det er en mann der. - Det er ikke morsomt.
Og vi vil ikke bli forstyrret. Gå tilbake til arbeidsrommet øyeblikkelig.
- Stakkaren er overarbeidet. - Er det en mann der, skal vi få ham ut.
- Hvem enn du er, kom ut. - Er du klar over hva du sier?
- Javisst. - Bare et øyeblikk.
Før du gjør noe mer eller sier et ord til som du kan komme til å angre på,
la meg.
Gå til siden.
Der, ser du? Så mye for dette tullet om at hun gjemmer en mann der inne.
Vi burde bare glemme at du sa det.
For det er ingen der inne.
Prosit.
Ja, det er en mann der inne.
- Akkurat. - Det finnes også en forklaring.
For øyeblikket må jeg takke deg for besøket og si god ettermiddag.
- En til? - En til.
Gode Gud, hele rommet vrimler av menn. Irene, kjære, gratulerer.
Miss Molloy, jeg skal ikke bry deg igjen. Og jeg håper vice versa.
Horace, hvor skal du?
Marsjere i paraden i 14th Street sammen med folk jeg kan stole på.
700 menn.
Nå.
- Har du hilst på Miss Minnie Fay? - Gå herfra før jeg tilkaller politiet.
Irene, det er ikke noe moro i fengsel.
Ikke snakk alle sammen.
Selv om du er rik og berømt, er det ingen grunn til at du ikke skal gjøre opp for dette.
- Vi gjør hva som helst. - Dette er Cornelius Hackl.
- Vi har allerede hilst. - Fengsel kommer ikke på tale.
- Cornelius, forklar til henne. - Jeg er Cornelius Hackl.
- Det virker som om... - Eneste måte å gjøre opp for det på...
Irene, tilkall loven. Du kan få dem fengslet i årevis på en slik anklage.
Men spis middag med dem først, for å vise at du prøvde å løse det vennskapelig.
Middag først, fengsel på livstid etterpå.
Det blir en fin kveld. Hvem vet hva som vil skje før du sender dem i fengsel?
- Mr Hackl? - Å, naturligvis.
- Det var det vi tenkte hele tiden. - Vi har vært respektable i årevis.
Nå som vi er vanæret, kan vi like godt gjøre det beste ut av det.
Det er det eneste fornuftige å gjøre.
- Det er en smultringbutikk på stasjonen. - Smultringbutikk? Ikke tale om.
Vi vil ha fin middag på et elegant sted.
Og jeg vet akkurat hvor. Harmonia Gardens på 14th Street.
Din yndlingsrestaurant.
Den fineste mat og et flott orkester. Polkakonkurranse i kveld.
- Dansing! - Rudolph vil gi dere det beste bordet.
- Vi kan ikke gå dit. - Det høres fantastisk ut.
Vi stenger butikken og tar hele ettermiddagen fri.
Vi kan ikke...
Ikke misforstå, det er ikke pengene. Det er...
- Hva, Mr Hackl? - Det er dansingen. Jeg kan det ikke.
Og de har konkurranser på Harmonia... hva det nå heter.
Og jeg kan det ikke. Det vil ta uker, måneder, år å lære.
"Mrs Dolly Levi. 28 3/4 år gammel kontorsjef læres til å danse..."
Du bare legger én arm her og én arm der.
Jeg har ingen rytmesans.
Ingen rytmesans er grunnkravet for å lære etter Levi-metoden.
Gi meg fem minutter. Jeg skal få deg til å danse i gatene.
Jeg tror vi begynner med leksjon syv: valsetrinnene.
Det er bare helt vidunderlig, Mr Hackl.
Når jeg tenker på de heldige kvinnene som finner paradis i dine armer!
Skal vi gå tilbake til leksjon én?
Legg hånden på midjen hennes...
og stå,
med hennes høyre i din venstre hånd.
Og...
Og... en, to, tre.
Å, nei. Dette.
Se! Jeg danser!
- Jeg danset. - Selvfølgelig, Mr Hackl.
Se! Jeg danser!
Kom hit.
Kan du være litt mer estetisk?
Synes du ikke jeg danser dannet og elegant?
Ordet jeg vil bruke er atletisk.
Det er vidunderlig.
Se, alle sammen! Jeg, Cornelius Hackl, levemann, kan danse!
Du er neste, Mr Tucker.
Ikke ennå, Mr Tucker.
- Se! Han danser! - Jeg tror han har holdt noe tilbake.
Hva enn du gjør, Mr Tucker, husk å puste.
Cornelius tar oss for å se paraden. Alle skal gå.
- Kom igjen, Mrs Levi. - Verden er full av vidunderlige ting.
Fort, før paraden går forbi.
Ja, det skal jeg.
Fort, før paraden går forbi.
Ephraim, la meg gå.
Det har vært lenge nok, Ephraim.
Hver kveld, som du ville ønsket, har jeg sluppet ut katten, laget meg en toddy,
og, før jeg gikk til sengs, bedt en bønn, og takket Gud for at jeg er uavhengig.
At ingen andres liv er blandet sammen med mitt.
Men i det siste, Ephraim,
har jeg begynt å innse at...
på lang tid har jeg ikke felt en tåre.
Jeg har heller ikke vært...
skandaløst lykkelig.
Horace Vandergelder, han sier alltid at verden er full av fjols.
Og på en måte har han vel rett? Jeg mener, han, Cornelius, Irene, jeg...
Men en gang må man bestemme om man vil være et fjols blant fjols,
eller et fjols alene.
Jeg har tatt den avgjørelsen,
men det ville føles så mye bedre om du bare kunne gi meg et tegn,
et tegn på at du gir din velsignelse.
Jeg skal tilbake.
Jeg skal slutte meg til menneskene igjen.
Og jeg vil at du skal gi meg bort.
Gussie Granger?
Hva gjør du her?
Tjener en ærlig dollar, som er mer enn jeg har gjort på scenen på to år.
Stakkars deg. Men kjøttforsyningsvognen?
Hvis det var mer penger i det, ville jeg spilt en av grisene.
Jeg kom hit for å være i fred.
Jeg skylder deg en unnskyldning, og jeg ville ikke vente ett minutt lenger.
Du skylder meg honoraret jeg ga deg for å spleise meg med den herrehatt-samleren.
Ja, Irene, hun var en skuffelse, kjære jente.
Du skal vite at konditoren ga meg tilbake hvert øre for peanøttene.
Beklager. Jeg refunderer aldri penger.
Imidlertid, som en kvinne som tror på å yte tjenesten det er betalt for,
- skal jeg gjøre det godt igjen. - La meg gjøre én ting klart.
Du har blitt avskjediget som min ekteskapsformidler. Jeg trenger ingen.
Fra nå av er du bare en kvinne som alle andre.
- Er jeg? - Og jeg er bare en mann som alle andre,
og, som alle andre, gjør jeg hva jeg kan for å unngå introduksjonene dine.
Jeg forstår dine følelser, og jeg er her i dag, marsjerende ved siden av deg,
for å forsikre deg om at du ikke trenger mine tjenester etter middagen i kveld.
- Middagen? - 19.30 på Harmonia Gardens.
Alt er ordnet. Privat rom. Hun venter deg.
Hvem? Hvem venter meg?
Den veldig rike, vakre damen jeg snakket om da jeg så deg i Yonkers i morges.
Arvingen til en formue, husker du?
Ikke interessert. Hva heter hun?
Ernestina.
Ikke interessert. Hva er etternavnet?
Simple... Ernestina Simple.
Kan hun lage mat?
Jeg har aldri forstått hvorfor en jente som har råd til tjenere,
lager alle måltidene selv på en massiv gullovn.
- Jeg er ikke interessert i fjols. - Ikke jeg heller. God dag.
Ikke glem. 19.30, Harmonia Gardens. Lei et aftenantrekk. Hun er nøye på det.
Dolly Levi, du er en pokkers irriterende kvinne.
Det er det fineste du har sagt til meg.
PAUSE
Er du sikker på at de bare skifter klær?
- Ta det med ro, de kommer. - Jeg kler meg på under tre minutter.
- Kvinner har på seg mer. - Har de?
Under.
Kanskje vi skulle dra mens det er tid.
- Aldri. - Vi har sett alt.
Paraden, Frihetsstatuen, den utstoppede hvalen på Barnum's museum.
- Jeg kan dø som en lykkelig mann nå. - Det er verdt det, uansett hva som skjer.
Det verste er at vi kan komme i fengsel.
Men så lenge vi lever, vil vi aldri glemme
kvelden vi tok Irene Molloy og Minnie Fay til middag på Harmonia Gardens,
- for under en dollar. - Cornelius, våkne opp.
Og det er en annen grunn.
En ting til vi lovte å gjøre før vi blir til to Vandergelders.
Du tenker ikke på å kysse Miss Molloy?
- Kanskje. - Hun vil skrike.
Du vet ingenting om kvinner.
- Bare at vi ikke har råd til dem. - Du bør vite at alle bortsett fra oss...
går gjennom livet og kysser hele tiden.
Gjør de det?
Ja.
Jeg har ofte lurt på det.
- Smil, Barnaby. - Jeg smiler.
- Se rik og glad og sjarmerende ut. - Jeg ser glad og sjarmerende ut.
Hallo.
Her er vi.
Hyggelig å se deg, Miss Molloy.
Ingen etternavn. Etter alt vi har vært gjennom sammen, er det Irene og Minnie.
- Teller det, Cornelius? - Jeg tror ikke det.
Teller?
Du skjønner, vi sto her og telte, mens vi ventet.
Jeg hører at alle rike folk ikke gjør annet enn å telle pengene sine.
Jeg er så sulten. Kan vi ikke gå inn her og spise noen forretter først?
- Nei, nei, nei. - Det er veldig elegant.
- Det ødelegger apetitten. - Eller vi kunne ta en aperitiff.
Det er utelukket. Barnaby og jeg liker ikke den slags ting.
- Men alle de folkene gjør det. - De vet bare ikke at en...
en aperitiff ikke lenger anses som elegant.
- Gjør det ikke? - Har ikke vært på mange år.
I så fall drar vi til Harmonia Gardens på middag. Tilkall en leievogn.
- Leievogn? - Hele livet har jeg villet kjøre leievogn.
- Å, der er det en. - Nei, vi kan ikke gjøre det.
Jeg mener, det er ikke pengene eller noe.
Det er bare at nå for tiden tar virkelig elegante mennesker aldri leievogn.
- Leievogner er ut. - Alle drar med sporvogn.
Da, for all del, drar vi med sporvogn.
Jeg har vært elegant hele mitt liv, og aldri visst det.
Selvfølgelig, hvis man vil være virkelig elegant...
Å, det vil vi.
Da går man.
God kveld.
Rett deg opp. Gå med rak rygg.
Så hyggelig å se dere.
Ingen uttrykk. La maten smile.
Og hvordan har vi det i kveld?
Henrivende, henrivende.
Du der!
Kom opp hit med en gang.
Ja, du.
Hvordan våger du å la meg stå her så lenge?
Så snart Mr Vandergelder kommer, får du ta plass, Miss Simple.
- Hør her, garçon. - Mitt navn er Rudolph Reisenweber.
Og hvorfor kan jeg ikke vente ved bordet?
Vær så snill. Harmonia Gardens anser det ikke som passende med en dame alene.
- Kanskje du vil la meg ta yttertøyet. - Ikke rør meg.
Hvor?
- Kan du unnskylde meg? - Såvisst ikke.
Ja? Hva kan jeg gjøre for dere?
Hvordan går det, Adolf? Gamle venn?
- Jeg er Rudolph. - Å, selvfølgelig.
Vi vil gjerne ha litt å spise.
Hvilket navn står reservasjonen på?
- Reservasjonen? - Jeg er redd det ikke er noe ledig.
- Kom igjen, la oss gå. - Vet du hvem han er?
Selveste Cornelius Hackl.
- Fortell ham om Rockefeller. - Rockefeller? Akkurat.
Jeg vet om et lite sted i nærheten.
Jeg tror jeg har noe. Ja, jeg tror jeg har noe. Følg meg.
Spiseavlukke nummer to.
Det er det siste. Veldig privat.
Veldig eksklusivt.
- Veldig elegant. - Ikke si et ord til.
Og veldig dyrt.
Det var ordet.
- Så vakkert. - Så elegant.
Hvor mye?
Jeg trodde du sa at alle her kjente deg.
Ta det med ro. Det vil de etter i kveld.
Skal hun? Jeg tror det ikke.
Klokken åtte, bord for to, og en kylling.
Mrs Dolly Levi kommer hit etter et så langt fravær.
- Det er for godt til å være sant. - Det er beskjeden hun ba meg gi deg.
Hvem er disse folkene?
De ser sannferdige ut.
Hvis du skal være som en skremt hare hele kvelden, bestiller jeg salat.
Hvorfor er du så modig? Det er urettferdig.
Prøv å huske på Mrs Levis råd.
Jeg ville bare gifte meg med deg, ikke opptre offentlig.
- Det er ingen her som kjenner oss. - Er du sikker?
Kjære, har jeg noen gang tatt feil?
Sir?
- Navnet er Vandergelder. - Ja, Mr Vandergelder.
En Miss Ernestina Simple venter på meg.
Der borte, Mr Vandergelder.
Nei, du forsto ikke hva jeg sa...
Fullstendig. Mr Vandergelder er her, Miss Simple.
Ja, det ser jeg.
- God kveld, Miss Simple. - Jeg håper det, Mr Vandergelder.
- Greit, min gode mann. - Fritz, privat spiseavlukke nummer én.
- Følg meg. - Du kan ta armen min.
Med mindre du er forkjølet, vennligst ta av hatten.
Jeg har en viktig kunngjøring.
Etter et fravær på flere år, vil vi få se i Harmonia Gardens i kveld...
damen som alltid hadde det gladeste smilet, det varmeste hjertet,
og den største appetitten i byen New York.
Det er Dolly.
Det er derfor min befaling, som hovmester på Harmonia Gardens,
og deres øverstkommanderende,
at i kveld av alle kvelder skal vår lynservice være dobbelt så lynrask som før.
Ellers!
Kelner, skriv ned dette. Forloren skilpaddesuppe, fasanstek under glass.
- Fasan? - Jeg tar det samme, og champagne.
- Champagne? - Hva vil du ha, sir?
Seks måneder av for god oppførsel?
Hva mener du med at det "ikke er østerssesong"?
Alle kan ha østers i sesongen. Jeg vil ha dem utenfor sesongen.
De har ingen, Miss Simple.
Så be dem gå ut og grave etter noen.
- Hallo igjen. - Her er vi.
- Vi trodde noe hadde skjedd. - Ta det med ro. Det skal det.
Jeg føler meg så vel med alt,
så vel med hele denne dagen,
at jeg nå skal bli en ærlig mann og fortelle sannheten.
Jeg hadde glemt hvilke rare ting som skjer med menn når de drikker.
Hvis jeg forteller sannheten, vil du la meg legge armen rundt din midje?
Gode Gud! Du kan gjøre det selv om du lyver til meg.
Jeg har aldri rørt en kvinne før.
Det har du ennå ikke. Det er korsettet.
- Du er et vidunderlig menneske. - Takk.
Og derfor må jeg fortelle sannheten.
Hvis det får deg til å føle deg bedre.
Det er alle de fine tingene Mrs Levi sa om meg.
Å, ja.
Vel, de er ikke sanne.
Jasså?
Jeg er ikke rik.
Ikke rik?
Jeg er ingenting Mrs Levi sa jeg var.
Ikke Barnaby heller. Vi er ikke levemenn, vi kjenner ingen.
Vi kommer aldri til New York. Vi gjør aldri noen ting...
utenom å jobbe for Mr Vandergelder hele dagen, og rydde i butikken om kvelden.
Og vi ville så gjerne ha én dag med eventyr,
at vi rømte fra Yonkers og fortalte masse løgner.
Se på oss.
Et par blakke hyklere.
Men jeg har visst det hele tiden.
Har du?
Hvorfor skulle dere ellers gjemt dere i skapet og under bordet?
Og fått oss til å gå over hele New York?
Dere er de greieste damene noen mann har gått i fengsel for.
Fengsel?
Vi har ikke penger til å betale for denne middagen.
Selvfølgelig ikke. Minnie, vis disse to levemenn hva jeg har i vesken min.
For en glede å vite at å selge alle de dumme hattene...
kan betale for en kveld så fornøyelig som denne.
Jeg kan ikke la være.
Nei, min hvite veske, ikke den.
- Min hvite veske. - Da vi skiftet for kvelden.
Bare småpengene mine... fem cent til hestevognen.
Vil du ha regningen nå, sir?
Ta denne vekk, min gode mann. Gi oss en flaske til med champagne.
- Hva er det du gjør? - Klokken er åtte. Jeg må gå.
Du er ikke ferdig med middagen din ennå, Miss Simple.
Hvis jeg spiste mat som dette hver kveld, ville jeg gått konkurs på ett år.
Jeg foreslår at du får en pose og tar det med hjem til hestene og grisene.
Jeg har ikke griser. Jeg har kyllinger,
og jeg fikk dem ikke ved å være ødsel.
Jeg ser intet poeng i denne diskusjonen,
eller i at jeg blir her noe lenger.
Det er klart for meg at du er, hvis du tilgir uttrykket,
helt upassende.
Likevel vil jeg aldri si et ord til Mrs Levi om denne uheldige kvelden.
Og jeg foreslår at du gjør det samme når hun kommer hit.
Vent. Sa du "kommer hit"?
Hun skulle komme klokken åtte. Du kan si jeg dro fordi jeg var kvalm.
Det er sant, også.
God natt.
En mann som drar til storbyen fortjener det som skjer med ham.
- Han er din. - Bra. Mr Cassidy?
- Ja, Mrs Levi? - Du kan slippe meg ut nå.
- Mr Reisenweber, kom hit. Fort deg! - Hvor ofte har jeg bedt deg ikke rope?
- Det er henne. Hun er utenfor. - Mener du...?
- Hva er det som foregår? - Er du sikker?
Jeg kjenner den stemmen. Jeg hørte henne. I en nydelig vogn med to hester.
- Det er henne. Hun har kommet. - Hvem har kommet?
En dame. Du kjenner henne ikke. Mrs Levi.
- Er det sant? - Ja, det er Dolly. Be dem gjøre seg klare.
- Så du henne? - I en hvit vogn trukket av fire hester.
Det er som i gamle dager.
Reisenweber. Rudolph!
Rudy!
Hun er her.
Se hvem vi har her.
Hallo, Louis.
Jeg er glad for å være tilbake.
Takk, Louis.
Synes det?
En gang til!
- Kjenner vi hverandre? - Altfor godt.
Å, det er deg, Mrs Levi.
Ja.
Vel, har du...?
Har du figur til den slags antrekk?
Det må andre avgjøre.
Jeg kjøpte den av en venn, siden jeg ikke er en rik dame...
som ikke har noe bedre å gjøre en å henge rundt med syersker.
Det minner meg på... Hvor er Miss Simple?
Hun måtte...
Hun ble kalt bort av en syk venn. Måtte dra.
Vel, der har vi Ernestina. Tenker alltid på andre.
Vi må bare klare oss uten henne for øyeblikket. Rudolph?
Min kjære Mrs Levi, jeg har holdt av det aller beste bordet til deg.
- Som jeg har savnet deg. - Denne vei.
- Kom nå. - Jeg har spist.
Ikke stå her, du blir løpt ned av en kelner. Hallo. God kveld.
Hallo. Hvordan går det? Hei, hyggelig å se dere.
- Du kjenner for mange folk. - Helt fremmede.
- Så hvorfor hilser du dem? - Det føles godt å ha så mange venner.
- Si hallo for meg også. - Det har jeg allerede gjort.
- Nydelig, Rudolph. Perfekt. - Hva gjør vi her nede?
Det er noen i dansekonkurransen jeg vil at du skal se.
- Jeg er ikke interessert i dansing. - Dette er Mr Vandergelder fra Yonkers.
Yonkers' mest innflytelsesrike borger.
Og Mr Vandergelder ønsker den fineste maten dere har, servert omgående.
- Jeg har aldri sagt det. - Jeg passer på midjen. Kan ikke spise.
- Hva er klart øyeblikkelig? - Du bestilte kylling...
Jeg klarer ikke kylling. Ikke etter alt jeg har vært gjennom i dag.
- Avbestill kyllingen. - Og gi oss en kalkun.
Nå, fortell meg om deg og Ernestina.
Det var kort, men var det godt?
Tror du at du og hun...? Gikk det bra?
Du har vane for å stille veldig personlige spørsmål.
Hvis du tenker på ekteskap, bør du få vite...
at du må la kvinner være kvinner. Si meg, likte du henne? Likte hun deg?
Stikker alltid nesen din i andre folks saker.
Enhver som bor sammen med deg vil bli nervøs som en katt.
- Hva sa du? - Enhver som bor sammen med deg...
Få den ideen ut av hodet ditt med en gang.
At du i det hele tatt nevner noe sånt.
Jeg har ikke tenkt til å gifte meg med deg.
- Jeg mente ikke det. - Du har hintet om det en stund.
- Det har jeg ikke. - Så få det ut av hodet ditt.
- Slutt å si det. Jeg mente ikke det. - Jeg får håpe det.
Du går din vei og jeg går min.
Jeg er ingen Irene Molloy som du kan sjarmere med sjokoladenøtter. Uten skall.
- At du kan antyde noe sånt. - Du misforsto meg.
Jeg håper det. La oss ikke diskutere det mer.
- Jeg føler meg ikke bra. - Jeg serverer Mr Vandergelder.
Her er en deilig vinge til deg.
Og noen melboller. Lettere enn luft, er de.
- Det er det jeg trenger, litt luft. - Og litt innmat.
Veldig mørt og veldig bra for deg.
Nei, som jeg sa tidligere, du går din vei og jeg går min.
Her, ta litt vin, det hjelper.
Siden du brakte det på bane, er det én ting jeg må si før vi glemmer det.
Det er sant at jeg liker å ordne ting, men ingenting så uordnet som din husholdning.
Så ute av kontroll, så uryddig. Å, nei, Horace, du kan gjøre det selv.
- Den er ikke ute av kontroll. - La oss ikke si ett ord til.
- Ta noen rødbeter. - Jeg er ikke sulten og liker dem ikke.
Nei, en klagende, trettekjær, venneløs sjel som deg er ingen ledsager for meg.
Du salter dine rødbeter, og jeg salter mine.
- Jeg er ikke de tingene du sa jeg var. - Du er den eneste personen som vet det.
Nei, jeg har bestemt meg for å nyte livet.
Du kan finne en husholderske som vil lage mat for en dollar om dagen.
Det kan gjøres, hvis du liker kalde tomatbønner. Jeg kan se deg nå,
ende dine dager med å lytte ved dørene i redsel for å bli snytt.
- Ta flere rødbeter. De er nydelige. - Jeg hater rødbeter.
Der, det er forskjellen mellom oss.
Jeg ville plaget deg for å få litt liv i deg,
og det som er synd, er at du kan være en sjarmerende, vennlig mann hvis du vil.
- Jeg vil ikke være sjarmerende. - Men det er du. Du kan ikke la være.
Lytte ved dørene! Du har ingen rett til å si sånne ting.
- I din alder bør du like sannheten. - Du snakker alltid om alderen min.
Jeg vet ikke hva alderen din er, men med dårlig humør dobler du den på seks måneder.
Sett deg ned. Før vi endrer samtaleemne, er det én ting jeg vil si.
Jeg vil ikke høre det. Du kaster bort tiden. Jeg har ikke tenkt å fri til deg.
Du vil vel at jeg skal spørre deg? Vel, beklager. Jeg avslår.
Hvordan kan du avslå, når jeg ikke har spurt deg om noe?
Nytter ikke å krangle. Jeg har bestemt deg. Her, la meg skjære vingene.
- Jeg vil ikke ha vingene skåret. - Ingen mann vil det. Ingen mann.
Jeg har hodepine. Jeg drar.
Nei, dansekonkurransen skal til å starte.
Damer og herrer, kan jeg få deres oppmerksomhet.
Det er en glede å annonsere på vegne av ledelsen til Harmonia Gardens,
at vår dansekonkurranse skal til å begynne.
Dommerne for kveldens konkurranse er Mr Hermann Fleishacker,
Mr Llewellyn Codd,
og vår spesielle æresdommer, Mrs Dolly Levi.
Sett deg ned!
Damer og herrer som ønsker å delta,
kan dere vennligst komme på dansegulvet. Til de heldige vinnerne...
har vi en premie på 50 dollar eller ansettelse ved Harmonia Gardens.
50.
Dans, alle sammen!
- Regningen, sir. - En flaske champagne til.
Se på ham. For en eleganse, for et talent, tenk hva han kunne tjent med sine føtter.
- Horace, se. - Hvor?
- Vent et øyeblikk. - Er han ikke vidunderlig?
Det er Ambrose Kemper, såkalt kunstner.
- Det er det jammen. - Ikke rart bildene hans er så fryktelige.
- Han må male med føttene. - Han kommer til å vinne førstepremie.
Ermengarde skulle sett ham nå, dansende med en annen jente.
- En så pen liten ting, også. - Det er skammelig.
Se, der danser den Molloy-kvinnen med en mann.
Jeg tror det er en mann.
Og for bare noen få timer siden ventet hun på at jeg skulle fri.
- Sjokkerende. - Ingen trofasthet igjen i verden.
Jeg er enig. Og det er veldig egoistisk at folk som oss
ikke bare gifter oss for å sette et godt eksempel.
Hatten min.
- Onkel... - Min niese!
Du er en skam for Yonkers.
- Mr Vandergelder, konkurransen. - Jeg skal vise deg konkurranse.
Ring politiet.
Onkel Horace, vi kan forklare.
- Hva gjør dere i New York? - Leverer havre.
Havre? Med min tidligere utkårede?
- Du er avskjediget. - Jeg slutter.
Jeg også.
- Og du er avskjediget. - Jeg slutter.
Jeg også.
Unnskyld.
Horace Vandergelder, liggende på ryggen er du fremdeles sjarmerende.
Kanskje det er en måte jeg kan få Mr Vandergelder til å ta dere tilbake.
Hva? Hvordan?
Jeg kan bli hans hustru.
- Nei, det er umulig. - Er det?
- Ja. - Hvorfor, Cornelius?
- Fordi. Det er hvorfor. - Men du må gi meg en grunn.
Glem grunnen. Og ikke be meg tie stille.
- Hva foregår der? - Cornelius, fort!
Hei, du! Hva er alt dette bråket? Hva foregår her?
- Hold deg utenfor dette. - Går det bra?
- Jeg skal informere deg. - Unge mann...
Jeg prøver bare å fortelle henne noe.
Vel, det er for sent, og du forstyrrer freden.
Det er ikke for sent. Derfor roper jeg.
I 28 år, hele mitt liv, har jeg aldri gjort noe.
Jeg bare jobbet, mottok ordre, dro aldri noen steder. Ble i Yonkers.
- Yonkers? - Og i dag...
det viktigste som kan skje med en mann, og som aldri kunne skje,
skjedde med meg fordi jeg forlot Yonkers og kom til New York og møtte denne damen.
Møtte henne i ettermiddag.
Hva er det du snakker om?
Jeg snakker om intet annet enn kjærlighet.
Kjærlighet?
Unge mann, prøver du å si at etter 28 år i Yonkers...
har du forelsket deg i denne unge damen på én dag?
Jeg forelsket meg ikke i Miss Irene Molloy på bare én dag.
Det var mye raskere enn det. Én time.
Selv det er for lenge. Hva er mindre enn ett minutt?
- Ett sekund? - Mindre enn det.
- Ett øyeblikk. - Det stemmer.
Det stemmer. Nå, alle sammen, hør på meg.
Vær så snill.
Er ikke verden full av vidunderlige ting?
Jeg har mistet så mye. Min jobb, min fremtid, alt folk mener er viktig,
men jeg bryr meg ikke. For selv om jeg må grave grøfter resten av livet,
skal jeg bli en grøftegraver som en gang hadde en vidunderlig dag.
Kan du være så snill? Jeg kom inn sent. Rett etter...
Be Rudolph ikke bekymre seg for skaden.
Bare send regningen til Vandergelders Høy og Fôr, Yonkers, New York.
- Der har du livet ditt. - Jeg vil ikke høre om det.
Uten niese, uten brud, uten kontorister.
Jeg er trøtt. Jeg har vondt i ryggen.
- Det er alt du har. Håper du er fornøyd. - Glem det.
Det er bare én ting for meg å si. Jeg har ment å si det i hele kveld.
Er det for å be meg gifte meg med deg, aldri - aldri i verden.
Det var ikke det i det hele tatt. Alt jeg ville si var...
Hadet
- Hadet - Hva er det du snakker om?
- Tull. - Ikke prøv å stoppe meg.
Vær stille der nede, dere... små monstre.
Hører dere meg der nede?
Hva fanden er dette?
Hva gjør dette kyllingfôret over alt?
Kom opp hit øyeblikkelig og tørk opp dette sølet.
Vel, godt å være kvitt dere. Trengte dere ikke før, og trenger dere ikke nå.
Ermengarde! Jeg er klar for frokost.
Jeg vil ha tre egg med sprø bacon, og varm grøt med fløte, og gryn...
Det er ikke rettferdig.
Det er verre enn det. Det er ensomt.
Aldri i verden, Dolly Levi.
Du går din vei, og jeg går min.
- God morgen, onkel Horace. - God morgen, Mr Vandergelder.
Kommer dere krypende tilbake?
Jeg har god lyst til å ikke ta dere, men siden jeg er så bløthjertet,
får dere ta på forklærne og begynne å tørke opp dette sølet.
Vi kommer ikke tilbake for å jobbe for deg.
Hva?
Barnaby og jeg kommer etter pengene våre.
- Vi skal starte forretning. - Forretning?
Og siden den eneste forretningen vi kjenner er høy og fôr, åpner vi vår egen butikk.
Mrs Levi har funnet det perfekte stedet.
- Rett over gaten for deg. - Hun våger ikke.
Hackl og Tucker A/S.
Dere varer en uke.
Hva med frokosten min?
Jeg tror du må lære deg å lage den selv.
Greit, greit. Min samvittighet er ren.
En mann kan ikke gjøre mer for å holde fjols unna deres egen fjollethet.
Horace Vandergelder, så godt du ser ut i dag.
Jeg kom bare innom med stokken din, så ikke la meg avbryte.
Gjorde dere noe? Hva gjorde dere?
Vi skulle hente pengene deres.
146,35 dollar.
- Pluss 6,12 dollar til meg. - Og pengene moren min etterlot meg.
Det stemmer. 52,48 dollar.
- 38, idiot. - 48... onkel.
Er penger alt dere kan tenke på i en stund som dette, er safen ovenpå.
Og jeg har koden.
- Du blir her. - Hvis du insisterer.
Ephraim Levi, jeg skal gifte meg igjen.
Jeg skal gifte meg med Horace Vandergelder.
Og jeg ber om din tillatelse.
Det blir ikke et ekteskap som vi hadde,
men jeg skal gjøre ham lykkelig.
Det kan du være sikker på.
Jeg skal gifte meg med Horace Vandergelder og sende pengene hans ut i verden,
og gjøre alle tingene du lærte meg.
Som du pleide å si, Ephraim: Penger, unnskyld uttrykket, er som gjødsel.
De er verdiløse med mindre de spres, og får unge ting til å vokse.
Det er oppfatningen til den fremtidige Mrs Vandergelder.
Og, Ephraim, jeg venter fortsatt på tegnet på at du gir din velsignelse.
- Mr Vandergelder. - Utsiden. Foran og bak.
Sjefete, renkefull, geskjeftig,
irriterende, nysgjerrig, fortvilende.
Jeg vet du ikke lenger er interessert,
men jeg har funnet din ideelle hustru.
Jeg vil ikke at du skal finne min ideelle hustru.
Jeg kan finne en selv. Jeg har funnet henne, og det er deg.
Jeg har vært og vil alltid være et fjols, men tilgi meg og... gift deg med meg.
Nei, Horace, jeg...
- Jeg tør ikke. - Hva mener du?
Du vet like godt som jeg at du er Yonkers' viktigste borger,
og at din kone må være en som betyr noe.
Det gjør du. Du er en vidunderlig kvinne.
Ja, men tror du virkelig at jeg har det i meg...
å gi avkall på fine klær og dyre smykker,
og heller bli en velgjører for halve byen?
Med andre ord, gjøre ære på deg?
Alle vet at du kan gjøre alt du vil.
Forresten, her er pengene jeg lånte av deg i går.
Behold dem.
Jeg trodde aldri jeg skulle høre deg si noe sånt.
Du vet det er dårlig forretning å la dem åpne en butikk der borte?
- Det var din idé. - La ham bli partneren din.
Og Barnaby kan få Cornelius' gamle jobb.
På den måten kan vi alle danse i Ermengardes bryllup.
Du har gått for langt. Jeg danser ikke i noe bryllup. Dessuten kan jeg det ikke.
- Greit, jeg skal danse. - Unnskyld meg, Mr Vandergelder.
- Jeg sa på utsiden. Sett i gang. - Hva er det som foregår?
Ingenting, jeg bare tenkte jeg skulle male skoddene i skoggrønt.
- Skoggrønne skodder? - Malingen er fremdeles bra,
men den fyren har nettopp åpnet forretning og trenger en god start.
Du skjønner, jeg har alltid følt at penger, unnskyld uttrykket, er som gjødsel.
De er verdiløse med mindre de spres, og får unge ting til å gro.
Takk, Ephraim.
Oversatt av Visiontext: Åse Feiring Cave
NORWEGIAN